EN ORIGINAL-DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
BOB KENNEDY SKUTT I CALIFORNIA
SVOGER OG JOURNALIST BLANT DE SKADDE
Hvordan reagerte du på nyheten?
Jeg våknet av at en venn ringte og fortalte det. Jeg ble sjokkert.
Så slo jeg på tv-en og så på nyhetene.
Jo mer jeg hørte, desto mer forstod jeg at det var sant.
Jeg trodde ikke noe slikt kunne skje,
spesielt ikke etter Martin Luther King og president Kennedy.
Jeg er rystet.
Det er ufattelig at så mye ulykke skal ramme den familien. Det er tragisk.
Jeg kan ikke forstå det.
Mrs Rose Kennedy forlot kirken i morges,
nedtynget av sorgen og sjokket av at enda en sønn har blitt skutt og drept.
St Francis Xaviers romersk-katolske kirke.
Hjemme satt mannen, tidligere ambassadør Joseph P. Kennedy, og gråt i rullestolen.
Hvordan reagerte du på nyheten?
Det er fortsatt ufattelig for alle i hele landet. Også her i Virginia.
Vi ønsker å våkne fra dette marerittet som har satt klørne sine i landet.
Hva har du å si om de lignende hendelsene som har inntruffet på senere tid?
Det fremstår som et mønster.
Det virker som om man blir skutt så fort man gjør noe for fattige.
Hva er det som skjer i dette landet? Ingen vil bli president når det er slik.
Man kan ikke gå ut engang. Man får barrikadere seg hjemme.
- Hva sier du om situasjonen? - Det er bare rot, ikke sant?
LOS ANGELES I CALIFORNIA JUNI 1968
Mannen som sitter fengslet heter
Sirhan Bishara - B-i-s-h-a-r-a - Sirhan.
Sirhan ska ha bodd med sin bror Munir - M-u-n-i-r.
Da jeg kom på jobben dagen etter mordet,
satt alle og så på tv i pauserommet.
SIRHAN SIRHANS BROR
Så jeg tok en kopp kaffe...
Da jeg satte meg hørte jeg at senator Kennedy hadde blitt skutt,
og de viste et bilde av min bror Sirhan.
24 år gamle Sirhan Bishara Sirhan.
Han ble født i Jordan i 1944,
og fikk permanent oppholdstillatelse i USA i januar 1957.
Han er ikke amerikansk statsborger.
Da jeg så det begynte pulsen å øke.
Jeg trodde ikke at det var sant. Jeg hastet ned til politistasjonen.
Jeg gikk frem til disken og sa: "Jeg tror at broren min skjøt senator Kennedy."
Verden ble aldri den samme igjen etter det. Den ble aldri den samme igjen.
Politiet har ransaket Sirhans bolig i Pasadena,
og funnet notater om "det nødvendige med å drepe senator Kennedy".
Han er svært stille, velpleid...
Han gjorde en ubehagelig til mots. Han pratet aldri, han sa bare hei.
Her i Los Angeles-fengselet
ble 24 år gamle Sirhan Bishara Sirhan ført til rettssalen.
Tiltalepunkt 1 var mordet på Robert Francis Kennedy,
og tiltalepunkt 2 til 6 var væpnet overfall med intensjon om å drepe.
Sirhan Sirhan har frasagt seg retten til rettssak i løpet av 60 dager,
så rettssaken kommer antageligvis ikke til å bli gjennomført før i september.
Det var forferdelig. Jeg klarte ikke å si den mistenktes navn engang.
Hele landet kunne ryke og reise for min del.
Jeg befant meg i et dypt, fælt mørke. Hva skulle skje nå?
Vi dannet "Kennedys handlingskorps" for å forsøke å holde sammen.
- Har du skrevet under? - Målet er en halv million underskrifter.
Unnskyld, vil du skrive under...?
- Ikke akkurat nå, takk. - Takk likevel.
Vi gjorde vårt beste, men engasjementet manglet.
STUDENTER FOR KENNEDY KENNEDY SOM PRESIDENT
På en eller annen måte
bestemte jeg meg for å ikke bli bitter og fiendtlig,
men bare hengi meg til kampen.
Jeg dro hjem til Georgia,
og stilte til valg som delegat på Demokratenes partimøte i Chicago.
God kveld fra Chicago, der Demokratenes 35. partimøte åpnes i morgen.
Man forventer seg tumulter i salen og opptøyer utenfor.
6 000 soldater som er utdannet for å håndtere opptøyer,
er plassert ut på hemmelige steder rundt om i byen.
De vil rykke inn om politiet og nasjonalgardens 15 000 menn
ikke klarer å kontrollere de Humphrey-fiendtlige antikrigsaktivistene.
Det advares for at hippier, "yippier"
og alle slags venstreekstremister og krigsmotstandere kan storme møtet,
og forhindre at en presidentkandidat blir nominert.
VELKOMMEN TIL CHICAGO, DEMOKRATER
Bobby etterlot et stort tomrom etter seg i partiet.
Hubert Humphrey var overbevist om at han ville nomineres i Chicago.
Humphrey så selvsikker ut da han ankom Chicago.
Det avgjørende spørsmålet ble partiets stilling til Vietnamkrigen.
Så jeg dro til Chicago,
og var ordstyrer for debatten om krigsmotstanden.
McCarthys strateger har utnyttet Vietnamkrigen,
for å så splid om Humphrey.
Kennedys mange tilhengere har i hovedsak sluttet opp om senator McGovern.
Senator Kennedy viet sitt liv til disse to målene.
En stans for slakten utenlands.
Men også en stans for urettferdighet
og en brobygging her hjemme i USA.
Vil delegatene være så vennlige å sette seg?
Partimøtet sporet av med en gang.
STOPP KRIGEN
Orden!
Ikke dytt! Ikke rør meg, om du ikke vil pågripe meg.
Vent litt! Vent litt!
Slik har det sett ut tre kvelder på rad.
Sammenstøt mellom demonstranter og politi.
Gjør det da!
- Om dere skal... - Kom da!
Kom da!
Den føderale komitéen beskrev det senere som politiopptøyer.
Vi mistet Kennedy på et kjøkkengulv,
og de gamle demokratene strittet imot og senket hodene som bøfler.
De er arbeidsmarkedspolitiske analfabeter.
Nå som de er gamle motsetter de seg det nye.
En senator fra Louisiana sa til meg: "Den eneste som kan vinne dette valget
er Ted Kennedy."
Vi møtte Eugene McCarthy, som sa: "Jeg vil trekke meg...
...for Ted Kennedys skyld. Jeg tror at det er mulig."
Så jeg ringte Teddy:
"Min oppfatning er at du blir nominert om du stiller deg til rådighet."
Teddy fortalte at Humphrey hadde søkt ham opp i Washington,
og tilbudt å utse ham til visepresident.
Etter en mandatperiode skulle han la Kennedy ta over.
Jeg var med i en såkalt "utfordret delegasjon"
og hadde en halv stemme.
Og jeg la min halve stemme...
...på Ted Kennedy, som en slags hyllest til Robert Kennedy.
Men Teddy ville ikke. Han sa blankt nei.
Sårene var alt for ferske.
Alt for ferske.
Jeg tar stolt imot partiets nominasjon.
DEMOKRATENES PRESIDENTKANDIDAT
Det som har utspilt seg de to siste døgnene taler for seg selv.
Jeg sørger over de store amerikanere som vi har mistet,
og som vokter over alle oss som er demokrater takket være dem.
Jeg glemmer aldri Eleanor Roosevelt og alt hun har betydd for partiet.
Jeg sørger over Bob Kennedy,
og tenker på hva han ville ha sagt om hendelsene her,
og om hvordan de broer han har bygget mellom mennesker...
...ble rasert her i byen og her inne på partimøtet.
Hubert Humphrey aksepterer i kveld sin nominasjon.
Han stiller mot Richard Nixon i et valg som mange unge fnyser av.
Partimøtet kostet Demokratene dyrt.
Nixon gikk til valg på lov og orden.
Aldri før har det amerikanske folket hatt et mer tydelig valg enn i 1968.
Og Richard Nixon ble valgt.
Så hjelpe meg Gud.
WASHINGTON DC 12. DESEMBER 1968
Ethel Kennedy fikk en liten jente klokken 8.40 i morges
her på Georgetown University Hospital.
Både mrs Kennedy og barnet har det svært bra.
Vi vil fortelle hvor lykkelige vi er i dag,
og som jeg sa til Ethel,
funderer Joan og jeg på å ta med oss dette barnet hjem.
Ethel har mange nok der hjemme.
Det tok lang tid for meg å kommer til hektene fra skuddskaden.
Jeg var sykmeldt i fire, fem måneder. Jeg var svak og orket ikke.
Jeg ville holde avstand til alt.
Det var et så forferdelig tap.
Jeg bodde hos foreldrene mine i Oceanside i California,
men dro til Los Angeles for å vitne i rettssaken mot Sirhan Sirhan.
LOS ANGELES 13. FEBRUAR 1969
Rettssaken mot Sirhan har omsider begynt,
nesten sju måneder etter mordet på Robert Kennedy.
Det forventes at aktor vil kreve dødsstraff.
Forsvaret vil visstnok argumentere for drap uten overlegg.
Orden.
Det ville vært naivt av oss å ikke være bevisst på at rettssaken
vil følges av millioner av mennesker.
Så høy sikkerhet har jeg aldri sett i en rettssak.
Jeg ble kroppsvisitert fem ganger bare den første dagen.
De var bekymret for at det skulle gå som med Lee Harvey Oswald i Dallas.
Bord 3.
Stille for opptak!
ACLU hyret tre forsvarere
under ledelse av Grand B. Cooper som hadde stor erfaring av drapssaker.
Dette minner meg om kvinnen som lå under kuens jur.
"En om gangen, gutter!"
Tusen takk.
Første gang jeg møtte Cooper var på kontoret hans.
Han tente sin pipe og slengte frem to dagsaviser.
"Alle sier at det var ham.
Avisene sier at det var ham. Det blir umulig å nekte."
Alle vet hva som skjedde. Vi har lest om det i aviser og sett det på tv.
Rettssaken kommer ikke til å handle om det.
Vi skulle satse på en tilståelse for å redde livet hans.
Ikke mas.
Ikke slåss, piker. Jeg går alene hjem.
Forsvarerne la ned et stort arbeid på å få til en avtale med aktor,
for å unngå dødsstraff.
Men samtidig visste de at det kanskje ikke var mulig,
og måtte parallelt med det spørre seg
hva de kunne gjøre, ikke bare for å beskydde klienten,
men også forsvare ham i en rettssak.
Men forsvarerne var så innstilt på en avtale,
at de forsømte forsvaret. En tvilsom oppførsel, mildt sagt.
- Prøv å holde deg våken, med nød og neppe. - Ok.
En, to, tre, fire, fem...
Prøv nå å falle i en lett søvn.
Se for deg åstedet.
De lot psykiatere hypnotisere mr Sirhan,
og i stedet for å lytte, la de ord i hans munn.
Du står på kjøkkenet, i hjørnet.
Det er mange mennesker der. Det er bråkete.
Og du ser Kennedy komme.
Hva ser du, Sirhan? Du står der på kjøkkenet. Hva ser du?
Du er der på kjøkkenet, Sirhan.
Kennedy kommer mot deg. Se på ansiktet hans.
Du tar opp pistolen. Nå har du pistolen i hånden.
Vis hvordan du skyter, Sirhan. Skyt nå. Skyt nå.
Sirhan, ta frem pistolen og skyt.
Skyter du Kennedy nå?
Fingrene hans beveger seg spastisk, som om de trykker på avtrekkeren.
Alt var problematisk.
Da avtalen ikke ble godkjent,
fikk de forberede seg for rettssaken i all hast.
De hadde satt klienten sin i en svært dårlig posisjon.
Ikke skyld på forsvaret.
Vi var villige til å tilstå mord og akseptere en livstidsdom.
Men dommeren godtok det ikke.
Da rettssaken endelig begynte skulle aktor rekonstruere mordet.
En modell viste hvor alle vitner befant seg ved drapstidspunktet.
Han kom inn og håndhilste på kjøkkenpersonalet.
Han fortsatte å ta folk i hånden og gikk i denne retningen.
Da han kom frem hit et sted,
strakk han seg frem for å hilse på noen i kjøkkenpersonalet.
Den mistenkte kom tydeligvis frem herfra,
gikk frem, siktet og skjøt senatoren på ganske kloss hold.
Jeg vitnet om det jeg visste, som ikke var mye.
Jeg ble skutt og ble bevisstløs,
så jeg visste ikke engang at noen hadde skutt,
før jeg ble informert om det da jeg våknet.
Da jeg så på Sirhan, følte jeg ikke hat i det hele tatt.
Jeg ville bare forstå hva som foregikk i ham,
og hva han hadde imot Kennedy.
Det var så mange ting som forsvaret kunne gjort, som de ikke gjorde.
Hvordan kom det seg at du lot være å kryssforhøre de tre siste vitnene?
Hva kunne det ha ført til?
Kunne vi fått frem noe mer? De sa jo sannheten.
Når man ser på rettslegens vitnesmål i domstolen,
så pratet han om kruttslam på senator Kennedys øre.
Munningen må ha vært...
RETTSLEGE
...mellom 2,5 og 7,5 cm fra hans høyre øre.
Ifølge vitner stod han en meter bort, ifølge andre tre meter bort...
Hvor langt fra hodet kan munningen ha vært?
Kanskje 45-60 centimeter.
Det tyder på at flere kan ha vært innblandet.
Om det var to skyttere ville det forklare skuddserien.
En del vitner nevner en kvinne i prikkete kjole i nærheten av Sirhan.
Hun sa: "Vi har skutt ham." Hun hadde en hvit, prikkete kjole.
Plutselig var jeg i et rom med andre
som ventet på å gi vitnesmål til politiet. Det var anstrengende.
Forferdelig anstrengende.
De ville ikke følge opp noe.
De ville bare bli ferdige. De ville ikke at det skulle bli som i Dallas.
De ville ikke at det skulle florere en masse konspirasjonsteorier.
KVINNEN JAGES
Ble du kontaktet av forsvaret?
Nei, verken av forsvarssiden eller noen annen.
- God morgen, mine herrer. - God morgen.
Forsvaret startet med å beskrive
situasjonen i Midtøsten under Sirhans oppvekst der.
Han har vitnet om leveforhold hvor mennesker døde av sult.
Han var flyktning fra den arabisk-israelske krig i 1948.
Han var Israel-motstander og antisionist.
Den gåtefulle unge mannens liv granskes nå inn i minste detalj.
På overflaten er det enkelt: han bodde i dette lille, beskjedne huset,
og ble daglig sett på gatene i dette rolige arbeiderkvartalet i Pasadena.
Familien har bodd i huset siden 1962.
Her er sitrontreet.
Det må være over hundre år gammelt.
Sirhan likte å sitte her. Hver gang jeg beskjærer treet tenker jeg på ham.
Vi var alle glade for å få komme til USA. Alle foruten Sirhan.
Han rømte natten før vi skulle reise.
Først tidlig på morgenen, bare en halvtime før båten skulle gå,
fant vi ham, og kunne reise hele familien.
Det var vanskelig i starten, men vi var lykkelige. Det gikk fremover.
Først leide vi, men omsider kunne vi kjøpe huset. Vi hadde mange venner.
Så inntraff mordet på senatoren.
Familien var sjokkert. Vi lurte på hva vi hadde gjort galt.
Var det noe som jeg, mamma eller Adel hadde gjort,
som fikk Sirhan til å gjøre det? Vi følte oss skyldige.
Jeg har både gode og dårlige minner.
Det kommer turistbusser hit. De stopper opp og folk kommer ut...
De fotograferer og snoker rundt i fem, ti minutter.
En spurte meg: "Er dette Sirhans hus?"
Jeg gikk bare videre: "Kan ikke engelsk...
Kan ikke engelsk."
Mr Cooper, får jeg stille noen spørsmål?
Grant Cooper bygde forsvaret på kalifornisk rettspraksis
for begrenset evne og begrenset ansvar.
Han prøvde å fremstille Sirhan som psykisk syk.
Tiltalte hadde på grunn av psykisk sykdom, beruselse eller andre grunner,
ikke evne til overlagte og tilsiktede handlinger.
Mr Sirhan har en borderline-forstyrrelse med paranoide innslag.
Hans tilstand begynte å forverres og overgå til schizofreni.
Sirhan hatet advokatenes resonnement.
Jeg antar at han opplevde det som krenkende.
Ved et par tilfeller fikk Sirhan utbrudd i rettssalen.
En gang ble han så sint da dommeren bestemte seg for
å godkjenne notatene hans om at "RFK må dø" som bevisgjenstander.
18. mai i år satt du på rommet ditt, og skrev i notatboken din:
"Jeg blir stadig mer besatt av tanken på å drepe RFK."
Du har fylt hele siden med ordene: "Robert F. Kennedy må dø.
Robert F. Kennedy må drepes, Robert F. Kennedy må drepes..."
Du planla å drepe senator Kennedy.
- Bare i tankene. - Det er bare der man kan planlegge ting.
Jeg ville aldri gjøre det på ordentlig.
Jeg kan ikke se meg selv gjøre det.
Jeg har ikke mot til å gjøre noe sånt.
Avgjørelsen om å la Sirhan Sirhan vitne...
...var forbløffende.
De visste at alt han kunne si var: "Jeg husker ikke."
Det gjorde ikke juryen mer empatisk mot ham.
Du har sagt at du på mordkvelden tok noen glass på Ambassador Hotel.
- Du var for beruset til å kjøre hjem. - Det stemmer.
Hva skjedde?
Jeg begynte å lete etter kaffe.
Det var alt jeg ville ha.
Og jeg fant det.
På kjøkkenet?
- Jeg husker ikke hvor. - Var det kjøkkenlignende omgivelser?
Jeg husker ikke hvor, bare at jeg tok kaffe fra en blank...
- En stor termos? - Ja. Og det var en jente der.
Så du serverte kaffe til jenta. Hva skjedde så?
Jeg husker ikke mye etter det.
- Du husker ikke mye? - Nei.
Husker du noe?
Ikke mer enn at jeg holdt på å kveles og at det var tumulter.
- At du holdt på å kveles? - Nettopp.
Som forsvarsadvokat er det ens oppgave å stille spørsmål ved bevisene,
og prøve å finne hull i dem. Det gjorde de ikke.
Sirhan...
Om du fikk tre ønsker nå, hvilke ville de være?
Mitt første ønske...
...ville være at senator Kennedy fortsatt levde.
Det har jeg ønsket hver dag siden jeg kom hit.
Min andre ønske...
Gi plass.
La folk passere.
En gang etter lunsj, det var ganske søvnig stemning, kanskje ved 13-tiden,
ble det meddelt fra juryrommet at de hadde fattet en beslutning.
Det var veldig spent i rettssalen da vi ventet på at Sirhan skulle føres inn.
Hva sa du til ham da han skulle gå inn? Noe oppmuntrende eller betryggende?
Jeg sa at uansett hva som skjedde,
skulle han ikke lage bråk, men ta det som en mann.
Det var nok ganske selvsagt for juryen.
I jurymedlemmenes blikk mot ham kunne man lese:
"Hvor dumme tror du at vi er?"
Sekretæren leste opp dommen: skyldig.
SIRHAN SKYLDIG
Skulle det bli livstid eller dødsstraff?
I morges fikk jeg et brev fra senator Ted Kennedy:
"Han hadde ikke villet at hans død forårsaket en annen manns død.
Min bror holdt kjærlighet og medmenneskelighet høyest."
TED KENNEDY BER RETTEN SKÅNE SIRHANS LIV
Kort sagt, en anbefaling om at Sirhan ikke skal henrettes.
KENNEDY BER OM LIVSTID
Til slutt ble han dømt til døden.
JURYEN KREVER DØDSSTRAFF
Vi...
Vi hadde ant det, men håpet at det ikke skulle bli slik.
Maksimal straff for det største lovbruddet.
SIRHAN DØMT TIL DØDEN
GASSKAMMERET FOR SIRHAN
Hva tror dere var avgjørende
for at aktor vant saken?
Jeg tror det var et altoverveidende behov
i samfunnet, i hele USA, av lov og orden.
Jeg tror at urolighetene på universitetene
har innebåret et tilbakeslag
som underbevisst har påvirket juryen.
Nå har de fått som oppgave å opprettholde loven.
Jeg opplever, uten å rette kritikk mot juryen,
at det var deres plikt å opprettholde loven.
Problemet med Sirhan-rettssaken var at vi etter alle mord,
og alt prat om konspirasjoner,
hadde fått nok og ville ha en skyldig,
som vi kunne holde ansvarlig og gjøre oss av med.
Vi vet ikke hva som skjedde.
Det gjenstår så mange spørsmål om hva som skjedde,
og vi kommer aldri til å få vite det fordi vi ikke tok sjansen på å finne det ut.
Allmennheten ville ha svar, men vi ble snytt for dem.
SOMMEREN 1969
Mellom 1968 og 1976 ble politikken forandret.
Landet ble forandret.
Sakte, men sikkert forsvant lyset.
Kjære samfunnsborgere.
I morges erkjente jeg meg skyldig til å ha forlatt et ulykkessted.
På Chappaquiddick Island, utenfor Martha's Vineyard,
deltok jeg på kvelden fredag den 18. juli
på en piknik for en hengiven gruppe Kennedy-valgkampsekretærer.
Jeg forlot festen rundt kl. 23.15,
i selskap av miss Mary Jo Kopechne.
Mary Jo var en av de mest hengivne medarbeiderne i Robert Kennedys stab,
og var knust av hans død.
Etter et par kilometer på den uopplyste veien,
kjørte jeg av en smal bro.
Bilen veltet rundt og ble raskt fylt av vann i den dype dammen,
men på en eller annen måte klarte jeg å ta meg til overflaten.
Jeg forsøkte umiddelbart og gjentatte ganger å redde Mary Jo,
ved å dykke ned i den sterke, grumsete strømmen,
men klarte bare å utmatte meg selv.
Det var uforsvarlig av meg
å ikke umiddelbart varsle politiet om ulykken.
Alle mulige tanker fløy gjennom hodet mitt i løpet av denne tiden.
Jeg spurte meg om jenta kunne være i live noe sted i nærheten...
...og om en forferdelig forbannelse faktisk hviler over alle Kennedyene.
Nesten en halv million ungdommer trenges på 240 hektar beitemark
utenfor Woodstock i august 1969.
Hva skjer med USA?
Jeg mener at USA har gått seg vill.
Vi har mistet retningen.
Folk er rastløse og misfornøyd, og det med rette.
Folk opplever at de avhumaniseres.
Folk kjenner avsmak for politikk og politikere.
Vi ser ut til å ha gjort politiske mord til en del av kulturen vår.
Vold blir en alt større del av våre liv.
På Kent State University i Ohio har opptøyer pågått i tre netter.
I dag åpnet nasjonalgarden ild mot studentene.
Jeg hørte skuddene og så folk falle sammen.
Starten av 70-tallet var en forferdelig tid.
Etter rettssaken mot Sirhan forsøkte jeg bare å glemme alt.
I lang tid kunne jeg ikke håndtere det. Jeg avsluttet et forhold,
mistet fagforeningsoppdraget mitt og gikk tilbake til fabrikken.
Men nesten to år senere besøkte jeg César Chávez i fengselet i Salinas.
SALINAS I CALIFORNIA DESEMBER 1970
Det var en stor demonstrasjon utenfor.
Vi fikk Ethel til å bli med.
Jordbruksarbeiderne holdt alltid messer på møtene sine.
Hun pirket meg i siden der vi stod på lastebilplanet:
"Dette er min andre messe i dag, Paul."
Hun var morsom å omgås med.
Det ble litt kaotisk.
KENNEDY, DRA HJEM
Plantasjeeierne og gjengen deres kom med plakatene sine og spyttet mot oss.
LOVEN STÅR OVER KENNEDYENE
Vi kom inn i fengselet.
Ethel, dra hjem! Ethel, dra hjem!
Og i korridoren med cellene runget det: "Viva Chávez! Viva Ethel!"
Ethel sa: "Dere har så merkelige fester her i traktene, Paul."
Ethel, dra hjem! Ethel, dra hjem!
Det var en vanskelig tid.
Mange i chicanobevegelsen ble illusjonsløse,
og ville ikke holde på med politikk mer.
De opplevde at det var håpløst.
Fire år til! Fire år til!
Hele den amerikanske demokratiet ble kjørt i grøfta,
av en regjering som sluttet i vanære.
Watergate-skandalen er et faktum.
Fem menn ble pågrepet på lørdag,
da de forsøkte å plassere avlyttings- utstyr i Demokratenes hovedkvarter.
Dette kan være den mest alvorlige konstitusjonelle krisen i USAs historie.
Jeg går av som president klokken 12 i morgen.
Samtidig vil visepresident Ford avlegge presidenteden.
Da Nixon falt var det tøft for USA.
Det var så mye skittent spill under overflaten.
God kveld.
Den alvorlige nyheten om planlagte mord ble i dag bekreftet av Senatets komité.
Ifølge rapporten skal regjeringspersoner
ha initiert planer på å drepe to utenlandske ledere,
vært delaktige i to attentatsplaner og innblandet i ytterligere en.
Og CIA skal ha hatt kunnskap om ytterligere to attentatsplaner.
Regjeringens oppførsel, ikke bare innenriks, men også utenlands,
forsterket følelsen av at alle mord som skjedde i løpet av den tiden,
var resultat av en konspirasjon.
En ny utredning om mordene på Kennedy og Martin Luther King settes i gang.
Jeg tror at visse svært høyt oppsatte individer i staten
var delaktige i konspirasjonen
som lå bak mordene på president Kennedy, senator Kennedy og dr. King.
Vi trenger en ny utredning med alle kort på bordet,
om det amerikanske folket skal få vite sannheten.
En konspirasjon trenger ikke å være fem menn som smir renker.
En konspirasjon kan være et kulturelt fenomen.
Ville det ikke vært forferdelig å gå mot et nytt presidentvalg,
uten å vite om det finnes konspiratører i landet,
som kan påvirke politiske hendelser på et uønsket vis?
I 1974 eller 1975 kom Allard Lowenstein til meg og sa:
"Vi tror at det finnes noe mer i saken om Robert Kennedy."
Det jeg har funnet er helt klart toppen av noe.
Om det er et isfjell eller bare en knappenål vet jeg ikke enda.
Vi begynte å sette spørsmålstegn ved hendelsesforløpet.
Ifølge obduksjonen gikk kulen som drepte senator Kennedy inn 2,5 cm bak høyre øre.
Han ble truffet av tre kuler på svært kloss hold,
og en fjerde kule gikk gjennom skulderputen.
Samtlige troverdige øyenvitner insisterer på
at de så Sirhan stå
mellom 60 cm og en meter foran senatoren.
Når man sier til dem at kulene traff senatoren bakfra på kloss hold,
sier de at det er umulig at Sirhan kan ha avfyrt dem.
Var det ikke merkelig om noen kom så nær Kennedy uten å bli sett?
Han ble sett.
Mannen var vekter og holdt, ifølge egen utsagn, Kennedy i albuen
og stod akkurat på det sted hvor kulene traff senatoren fra.
Han sier at han trakk våpenet sitt, men at han ikke brukte det.
Thane Eugene Cesar, en rørlegger som ekstrajobbet som vekter,
gikk ved Kennedys side inn på kjøkkenet.
Da jeg hørte skuddene forsøkte jeg å trekke våpen, men ble slått overende.
Da jeg kom opp igjen med trukket våpen hadde de allerede pågrepet ham.
Cesar ba om å slippe å bli innkalt som vitne.
Jeg sa at jeg ikke ville bli innblandet, om det var mulig.
Cesar sa forferdelige ting om Kennedyene.
Jeg ville aldri stemt på Bobby. Han var akkurat som John, som ødela landet.
Han ga det til kommunistene og til minoritetene.
Men Cesars våpen var av kaliber .38 og kulene var av kaliber .22.
Hvordan kunne han da være delaktig?
Vi hadde mange spørsmål, men fikk ikke lese utredningen,
så vi ba om å få treffe politisjef Davis.
Han ba oss om å gi ham spørsmålene våre skriftlig.
Så Allard og jeg gjorde det og gav dem til politisjefen,
men vi fikk ikke noe svar.
Allard ringte igjen, men intet svar. Og igjen og igjen, men intet svar.
Dette var en utredning som var raskt avklart,
med mange vitner og bevismateriale.
Så vi holdt pressekonferanse.
Jeg døde nesten den kvelden, og som jeg har sagt til politiet,
så har jeg både juridisk og moralsk rett til informasjonen.
Så lenge de nekter å gi oss informasjonen,
egner de seg med å holde unna informasjon som vi og allmennheten har rett til.
Vi har rett til å få vite hva som egentlig skjedde den 5. juni 1968.
Vi gikk til retten med et par spørsmål for å få mer informasjon.
Her er de, bevisene fra utredningen om mordet på Robert Kennedy for 7 år siden.
De har blitt vist til allmennheten nå på ettermiddagen.
Revolveren som Sirhan Sirhan skjøt med,
og kulene fra Kennedys og de andre ofrenes kropper.
Bevisene skal nå undersøkes på nytt av et ekspertpanel,
som skal forsøke å svare på ubesvarte spørsmål om Kennedy-mordet.
Var det mer enn et våpen? Mer enn en drapsmann?
En ballistisk analyse ble gjennomført etter ønske av Paul Schrade,
som selv ble skadet da Robert Kennedy ble drept.
Vi må gå varsomt fremover og gjøre en ordentlig analyse,
om folk ikke skal miste tilliten til myndighetene igjen.
Vi oppdaget en skandaløs oppførsel fra politiets side.
Avgjørende bevismateriale var ødelagt.
To Los Angeles-politimenn hevder å ha undersøkt en finkalibret kule,
som satt inneborret i en dørkarm på hotellet.
Det kan innebære at ni kuler ble avfyrt på kjøkkenet.
Sirhans magasin hadde kun åtte.
Men dørkarmen er ødelagt.
Assisterende politisjef Daryl Gates fortalte byrådet
at politiet ødela takpanel med kulehull fra hotellets innertak,
og røntgenbilder av disse panelene.
- Hvorfor ble de ødelagt? - Grunnen til det var...
...at de rett og slett manglet betydning for etterforskningen.
På den tiden, da det fantes så mange rykter og tullinger
som pratet om en konspirasjon i Dallas,
burde bevismateriale som dette blitt beholdt,
for å kunne besvare slike spørsmål.
Vi kjempet, men kom ingensteds.
Gjenstanden på fotografiet fra AP,
som i 1968 ble identifisert som en kule, later til å ha vært en spiker.
I dag kom våpenekspertenes uttalelse.
De var helt enige om at de ikke fant noen støtte for teorien om et andre våpen.
Min konklusjon er at Sirhan Sirhan agerte alene
da han drepte senator Kennedy.
Jeg fant ingen bevis for en andre skytter eller noen annen konspirasjonsteori.
Rettssystemet fungerte ikke,
men vi fikk støtte fra byrådsmedlemmer som begynte å grave i etterforskningen.
I 1988 bestemte politiet omsider å offentliggjøre etterforskningen.
CALIFORNIA
Vi påminnes om en nasjonal tragedie og kontrovers.
50 000 dokumenter fra politiets etter- forskning av mordet på Robert Kennedy.
Ifølget arkivarene skal en kule som ble tatt fra Sirhans lomme være borte,
og at politiet har ødelagt over 2 400 fotografier.
De som betviler teorien om en skytter er sjokkerte.
Enda mer bevismateriale enn vi visste om er ødelagt.
Det som mangler vekker spørsmål på nytt: Fantes det enda et våpen?
Var det en konspirasjon?
Konspirasjonsteorier er et svært behagelig vis å håndtere problemer på.
Men jeg vil finne sannheten.
Jeg har kjempet lenge og hardt for å få tilgang til dokumentene.
Jeg får fortsatt vite...
...om bevismateriale som har blitt ødelagt eller holdt unna.
Jeg har et ansvar overfor Robert Kennedy og hans engasjement for rettferdighet,
for å finne sannheten.
Om vi ikke leter etter sannheten, gir vi ham ikke rettferdighet.
Så det er min plikt som samfunnsborger,
som Robert Kennedys venn og som menneske.
Jeg vil ha en ny utredning.
Vi har gjentatte ganger bedt dem om å åpne utredningen på nytt,
men uten å lykkes.
Det er veldig skuffende, men innebærer bare at vi må fortsette
med en ny strategi, nemlig å vise det faktum
at Sirhan ble dømt med ufullstendige bevis.
DE BESTE BEVISENE
Hallo.
- Hei, Paul. Det er Laurie. - Hei, Laurie.
- Hvordan går det? - Bra.
Ninth Circuit kom med kjennelsen i går.
De ser fortsatt ikke noe brudd mot Sirhans grunnlovsforeskrevne rettigheter.
Der har vi rettssystemet i et nøtteskall.
Ninth Circuit gav oss avslag. Der kan man legge frem bevis
som fantes på tiden for rettssaken, men som ikke ble brukt.
Ikke bare sånt som har tilkommet etterpå.
Der kunne vi legge frem slikt
som Grant Cooper valgte å ikke legge frem.
Men likevel gikk det ikke.
Neste instans skulle være Høyesterett, men de vil ikke ta opp saken.
Vi forventet oss ingen seier i Ninth Circuit,
men har ingen tydelig plan for hvordan vi skal gå videre.
Behøver vi noe radikalt? Ja.
En ny justisminister kan faktisk være en åpning.
Vi har informasjon som vi kan gi til politisjefen.
Det jeg er bekymret for når man har med LA-politiet eller delstaten å gjøre,
er at de er som et brødreskap som beskytter hverandre.
De beskytter hverandre fortsatt, etter 48 og et halvt år.
Jeg vet ikke hvor langt man kommer der.
Tror jeg at Sirhan kommer til å bli løslatt? Nei, det tror jeg ikke.
Tror jeg at det finnes håp om å få frem mer av sannheten?
Ja. Ellers ville jeg ikke fortsette.
Sirhan Sirhan har sittet på San Quentin siden mai 1969.
I 1972 ble dødsstraffen avskaffet i California, og Sirhan ble livstidsfange.
Løslatelsesnemnden avslo i dag en søknad om vilkårlig løslatelse for Sirhan Sirhan,
som drepte Bobby Kennedy.
Dette er trettende forhandling om vilkårlig løslatelse.
Angi for- og etternavn.
Sirhan Sirhan, S-i-r-h-a-n B-21014.
Takk.
Hva husker du fra skyteepisoden?
Jeg var selvsagt der, men jeg husker ikke selve hendelsen.
Jeg kan ikke huske at jeg tok opp pistolen fra hvor jeg nå hadde den,
eller at jeg siktet på noen.
Jeg husker ingenting sånt.
Om jeg skulle gi deg papir og penn, og be deg skrive en liste over personer
som du anser deg ha skadet, hvem skulle da stå høyest opp på listen?
Kennedy-familien, uten tvil.
Det gjelder hele familien og alle offer i dette.
Og allmennheten, og Bobby Kennedys venner og velgere.
Dette er et eneste stort mareritt, ikke bare for meg, men for dere,
for hele landet og spesielt for familien.
Det var en svært alvorlig forbrytelse.
Det var ikke bare en person som døde og fem som ble skadd, men mye større.
Du må vise at du forstår det.
Dermed får du avslag i fem år fremover.
Forhandlingen er avsluttet. Klokken er 17.49.
Jeg forsøker å holde meg i god form.
Søsteren min døde av hjerteinfarkt da hun var 80 år.
Stort sett har jeg det bra og vil fortsette slik.
Men jeg kjenner også at jeg må bli ferdig med dette.
Selv om jeg er svært langsom og selvkritisk av meg,
så må jeg gjøre det. Det går ikke like fort som jeg skulle ønske.
Hvorfor legger du ikke vekk det bildet?
Det er bevismateriale. Følelsesmessig har jeg ikke problemer med det lenger.
Det er nyttig i min søken etter rettferdighet for Robert Kennedy.
- Paul? - Hei, Juan.
- Det er så gøy å treffe deg. - Du er større enn jeg husker.
- Takk for at du kom hit. - Du har mer grått hår enn jeg husker.
- Du ser ut til å være i form. - Takk.
- Det er hyggelig å se deg. - Takk i lige. Jeg husker deg som så liten.
- Ja, jeg var tynn. - En tynn ryddegutt.
- Får jeg se på denne? - Ja. Inskripsjonen er fra Ethel.
- Så den er fra Ethel? - Ja.
- Et bilde av Chávez. - Ja.
- Jeg vet ikke om du klarer dette. - Jo, nå gjør jeg det.
- Her er du med. - Ja.
Møtet med Bobby Kennedy forandret livet mitt.
Som tenåring og innvandrer i et problemområde,
hadde jeg forliket meg med tanken på
at jeg enten skulle havne i fengsel, i en gjeng eller i graven.
Bobby gav oss håp om at vi uansett religion, hudfarge og alder,
var betydningsfulle.
Da jeg så ham ligge der på gulvet...
...var det som om håpet døde med ham.
Og det føltes som om...
...ingen fantes der for oss lenger.
Jeg husker da du håndhilste på ham.
Man så at noe skjedde da.
Jeg kunne føle hvordan...
Ditt ansiktsuttrykk og hans ansiktsuttrykk...
Du var viktig for Robert Kennedy, og du var der når han behøvde noen.
Det var dette Robert Kennedy ville få til.
Dette er Robert F. Kennedy School.
Hvor lenge har den eksistert nå?
Hele bygningen ble innviet i 2013, men jeg har vært engasjert siden 1987.
Skolen ble bygget på stedet der Ambassador Hotel stod.
- Donald Trump eide eiendommen. - Sier du det?
Ja, vi tok den fra ham i retten.
Det er fem ulike skoler her.
Ungene her i området, hovedsakelig latinoer og afroamerikanere,
trengte en ny skole.
Dette er din gamle arbeidsplass.
- Man har virkelig tatt godt hånd om den. - Ja.
Dette var ballsalen der Bob holdt seierstalen sin.
Scenen var der borte og kjøkkenet der inne.
- Jeg hører folkemassen: "Bobby! Bobby!" - Ja.
Vi vil ha Bobby! Vi vil ha Bobby!
Dette er en anstrengning som alle er delaktige i,
for USAs regning, for vårt eget folk, for mennesker i hele verden,
og for neste generasjon amerikanere.
- Er dette veggmaleriet du pratet om? - Ja.
Et veggmaleri med motiver fra Robert Kennedys liv.
Ulike samfunnsspørsmål.
Det der var da fasten ble brutt, med Dolores Huerta der bak.
- Og Martin Luther King bak Bobby. - Ja.
Gettoen er med.
Bak Robert Kennedy står jeg og holder et streikemøte.
Og er det ikke du, der bak Bobbys venstre skulder?
Eller?
Det så jeg ikke.
Wow, dette er... helt utrolig.
Helt utrolig.
Dere skal nå få treffe USAs nye ledestjerne, Robert F. Kennedy!
Hvordan vil du bli husket?
Hva skal det stå i første avsnitt av en historiebok om Robert Kennedy?
Etter mordene på dr. King og Robert Kennedy sa jeg til meg selv:
"Du må forsøke å ta opp...
...det Robert Kennedy etterlot seg."
Iblant når jeg sitter der i Representanthuset eller i et møte,
tenker jeg: "Hva ville Robert Kennedy sagt?
Hva ville Robert Kennedy gjort?"
John Lewis ble valgt inn i Representant- huset for Georgias 5. distrikt i 1986.
Han sitter der fortsatt i dag.
Vi kjemper fortsatt for å få slutt på barnefattigdommen i dette rike landet.
Vi kjemper mot individer som berøver barn helsetilbud og mat,
for å gi milliardærer skattekutt.
Det er uanstendig, det er feil og alle burde gi seg inn i kampen.
Spørsmålet vi skal stille oss er: "Hvem er vi som folk?"
Marian Wright har grunnlagt og er formann for Children's Defense Fund.
Peter Edelman er jusprofessor og ekspert på økonomisk ulikhet.
Peter og Marian giftet seg i 1968.
Om Lincoln ikke lyktes, dr. King ikke lyktes,
og Bobby Kennedy ikke lyktes,
hva i helvete gjenstår da som kan vekke nasjonen,
og få den til å reise seg og møte det beste i seg selv?
Men vi må fortsette å forsøke, i Bobby Kennedys ånd.
Han prøvde å finne en løsning.
Harry Belafonte kjemper for menneske- rettigheter og likestilling i hele verden.
En ting som Robert Kennedy lærte meg, som han pleide å si var:
"Vet du hva 'idiot' betyr på gresk? En som ikke er politisk engasjert."
Han lærte meg at man må være politisk engasjert. Må, må, må.
Man får ikke stå ved siden av og se på.
William Arnone er ekspert på sosialtrygd og støtte for eldre og arbeidsløse.
Kom frem, brødre! Vi venter på dere!
"Om vi gir opp så taper alle på det."
Det er et av mine favorittsitat fra César.
Han sa alltid: "Man har tapt først når man gir opp.
Så lenge man fortsetter å kjempe, vil man seire til slutt."
Dolores Huerta har grunnlagt en stiftelse for å fremme grasrotsengasjement.
Hun fikk presidentens frihetsmedalje i 2012.
William vanden Heuvel var FN-ambassadør for USA fra 1976-1981 under Jimmy Carter.
Paul Schrade fortsetter å etterstrebe rettferdighet for å hedre sin venn Bob.
Sirhan Sirhan fikk avslag igjen i 2016. Neste løslatelsesforhandling er i 2021.
Ethel Kennedy grunnla Robert Kennedy Center,
og arbeider for fattiges rettigheter i hele verden.
I 2016 demonstrerte hun med hundrevis av andre
mot lave jordbruksarbeider- lønninger i Florida.
Lyset begynner å glitre blant klippene
En lang dag går mot sin slutt
Månen stiger langsomt
Dype sukk av mange stemmer:
"Kom, venner, det er ikke for sent å finne en ny verden"
Tekst: Morten Fiskvik